Halasi Nemes Tanács
											
KISKUNHALAS
Kossuth u.21.sz.
H-6400
Vill.lev: nemestanacs@gmail.com 
Tárgy:	Sóstói tanulmány
						Ea.:	Farkas István
						Szám:	……./2012.
						Üi.:	-
						Mell.:	-

   Tisztelt Cím!

   Hivatkozva a villanylevélben érkezett téma felvetésükre, a Sóstó tanulmánytervvel kapcsolatban és annak kapcsán a helyi vízgazdálkodási-hasznosítási problémákról az alábbi véleményt fogalmazom meg és adom közre. Tudatában vagyok annak, hogy ez az iromány is csak egy lesz azok sorában amik ebben a kérdéskörben keletkeztek, de a megszólíttatás okán felhatalmazva éreztem magam arra, hogy a Halasvíz Kft.-nek és magamnak ebben a kérdésben képviselt véleményének, szakmai javaslatainak és félelmeinek hangot adjak.
   A városi honlapon közzé tett Sóstó tanulmány egy a sokból, de jelenleg a legjobbnak és a legaktuálisabbnak tekinthető. Ez még nem oldja meg a mai problémákat, de távol tarthatja a káros megoldások szorgalmazóit a kérdéstől. Főleg úgy nem oldja meg a problémát, ha nem tudjuk elfogadni, hogy a szikes tavak sajátja az időről-időre megtörténő elapadás, időszakos kiszáradás. Be kell látni, hogy a természet nem az emberi társadalom elvárásaihoz idomítja a környezetet, hanem a környezeti adottságokon fejlődik a természet.
   A tárgyi dolgozat átgondolt elvek mentén, a témát alaposan ismerő szakember keze által, a közelmúltban keletkezett helyi gondolatokat is ismerő és véleményező kiegészítéssel keletkezett. Biztosan jó alapműve lenne egy forrásokkal rendelkező közösségnek a további lépések megtételéhez, azonban ez a városnak nem adottsága. Az azonnali változtatást sürgetőket sem fogja a tanulmány megnyugtatni. Sőt biztosak lehetünk benne, hogy néhány önjelölt polihisztor céltáblájává fog válni a munka. Ez még nem fog levonni a tanulmány értékéből, és nem fogja megváltoztatni a felelősök anyagi helyzetét.
   Néhány gondolatot azért szeretnék hozzáfűzni ehhez a témához, de nem közvetlenül a tanulmányhoz, hanem a város egészének vízgazdálkodási-hasznosítási helyzetéhez.

   A Halasvíz Kft. szakemberei részéről, már a ’90-es évek első felében felmerült annak az elképzelésnek a kidolgozása, hogy a Városi Szennyvíztisztító telep tisztított szennyvizét a Járószék területén kialakított gyökérzónás utótisztító mederben helyezzük el. Ezt vagy legalábbis ezt a gondolatot felveti maga a tanulmány is.
   Az elvi műszaki megoldással az akkor induló MFB pályázati rendszerben próbáltunk anyagi támogatást nyerni. Azonban kellő szakmai és politikai lobbi tevékenység hiányában ez a kezdeményezésünk torzó maradt.
   Az EU-ba való betántorgásunk következtében megváltozó jogszabályi környezet és elérhető korszerű technológiák már újabb reményt ébresztettek bennünk. Ezért merült fel az új szennyvíztisztító telep első pályázataiban – a 2000.-es évek elején – az a gondolat, hogy a membránszűréssel elért nagy tisztaságú szennyvizet – ebben az állapotában már inkább használt víznek nevezzük – tartsuk helyben és hasznosítsuk a város és környezet érdekében. Ezzel kapcsolatban reményt keltő az a jogszabályi előírás, ami az elérhető legjobb technika alkalmazására szólítja fel a beruházókat és természetesen a pályázókat is. Ugyanakkor, abban az időszakban fogalmazódott meg a környezetvédelmi szakminisztériumban, hogy a környezeti problémákat komplexen kell kezelni. A mi javaslatunk a helyi szennyvíztisztításra, a környezetszennyezés minimalizálására és a sivatagosodás megállításának előmozdítására irányult. A pályázataink bírálói azonban – vélhetőleg nem ismerték a jogszabályi és minisztériumi koncepciókat, vagy túl jól ismerték az anyagi és politikai lehetőségeket – ezt a komplex megközelítést azzal söpörték le, hogy a város pályázzon más forrásból erre az elképzelésére. Úgy látszik, hogy lefelé érvényesek a jogszabályok, de felfelé más kötelezettségek munkálkodnak.
   Kissé részletesebben a javasolt eljárásunk remélt következményeiről. A terveztetett szennyvíztisztító technológia egy membránszűrő műtárggyal zárulva, minden mikroszennyezőtől, és főleg a biológiai szennyeződésektől megtisztította volna a telepről távozó használt szennyvizet. Utána nyomóvezetéken egyes hidrológiailag és agronómiailag kitüntetett pontra juttatva a nagy tisztaságú használt vizet a természetes környezet megújítására vehettük volna igénybe. Ez milyen előnyökkel járt volna? Csak néhány lényegesebbet említenék.
•	A membránszűrővel elért nagytisztaságú szennyvíz kibocsátása örök időkre kizárta volna a befogadó szennyezését, a környezet károsítás kényszerű felvállalásának jelenlegi és konzerválódni látszó terhét.
•	Ez szintén örök időkre megszüntette volna a vízterhelési bírságolás lehetőségét, így a csatorna szolgáltatásban jelenleg és permanensen jelentkező bírság teher díj növelő hatását. Persze tudjuk, ez állami bevétel.
•	A nagy tisztaságú használtvízzel a felszíni víztömegek irányított vízpótlása biztonsággal megoldható lett volna, a tanulmányban is említett, előzetes kondicionálásokat követően. Ebben az esetben nem csak a Sóstóra, de Fejetéki-mocsárra, a Patkótóra is lehet gondolni.
•	A maradék nagy tisztaságú használtvíznek a Felső-Öregszőlőkben kialakított beszivárogtató medreiben történő elhelyezése mind a mikrokörnyezet, mind a tágabb régió ökológiai élhetőségét javította volna.
•	A távvezeték mentén és a beszivárogtató medrek közelében lehetőség nyílt volna a nagy tisztaságú használtvíz öntözési célú hasznosítására, ezzel a mezőgazdaságnak a térségben való újra élesztésére. Ennek további szociológiai és társadalmi előnyei is felsorolhatók lennének.
•	A beszivárogtató medrekből a talajvízzónába jutó víztömeg képes lett volna az évtizedek során a város alatt kialakult szennyvízdomb kiöblítésére és a szivárgó víz a talajvízre támaszkodó élettér egészségesebbé változtatását eredményezte volna.
•	Összefoglalva az említett legfontosabb elemekből látható, hogy milyen áldásos hatást tudott volna kifejteni ez a technika, amennyiben nem a bürokratikus, kisstílű döntéshozók egyéni érdekeire van bízva a jövőnk. Szenzációhajhász hírfaragók tollából származó riogatások az elsivatagosodás közeli rémével stresszelnek bennünket, ugyanakkor a rendelkezésünkre álló vízkészletet a legrövidebb úton elvezetjük a térségből, és költségesen mielőbb a tengerbe üldözzük. Sírunk, hogy a mikrokörnyezet egy lényeges ökológiai-hangulati elemét (Pl.: Sóstó) elveszítjük, de csak tanulmányokat vagyunk képesek ebben az ügyben összehozni. Természetesen tudom, hogy nem a helyi döntéshozók erőtlenségét minősíti ez a jelenség – legyen az bármilyen elvi beállítottságú – hanem a mindenkori kormányzati szervek egyéni érdekköreiben megbukó és a valós, komplex problémák megoldására alkalmas elképzeléseket elvetélő közvetlen előterjesztők sunyiságára világít rá.
   Természetesen az előbbiekben részletesen taglalt víztömeg hasznosítása – a folyamatos jelenléte miatt – elsőrendűen fontos, de nem ez az egyetlen hasznosítható vízkubatúra. Nem szabad megfeledkeznünk a csapadékvíz, olvadékvíz hasznosítható és helyes gazdálkodással helyben tartható mennyiségéről sem. 
   A jelen korban tapasztalható meteorológiai változások egyre gyakoribb, nagy intenzitású csapadék hullást produkálnak. Mivel az ’50-es évek végén, a ’60-as évek elején képviselt vízgazdálkodási és közegészségügyi koncepció a felszíni vizek lecsapolását és elvezetését vallotta korszerűnek, megépítettük a belvízlevezető csatornák összefüggő rendszerét. Egy tartósan csapadékos időszakban ez hasznosnak is bizonyulhat, de megfelelő vízkormányzó műtárgyak hiányában az aridabb időszakokban csak káros hatást gyakorolnak a természetre.
   A 2000.-es évek elején készült egy tanulmányterv az Önkormányzat megbízásából a csapadékvíz gazdálkodás kérdéskörében azzal a szándékkal, hogy az egy folyamat első szegmensének tekinthető. Azonban ez – megint csak anyagiak miatt – nem lett tovább folytatva, befejezetlen torzó maradt. Ugyan ez a koncepció megjelent a város Déli-záportározójának vízjogi létesítési engedélyes tervében, de megvalósításra – a szemforgató pályázati rendszer miatt – nem kerülhetett sor.
   Ezt a kérdést úgy illeszthetjük a várost érintő vízgazdálkodási – és ezen keresztül a Sóstót is érintő – feladatok sorába, hogy a záportározók kialakításával, a szennyvíztisztítóból származó, nagy tisztaságú használtvízzel együtt teljes értékű vízkészlet gazdálkodást és hasznosítást képviselhetne. 
   Milyen előnyök származnának egy ilyen egységes rendszerből? Lássunk néhány főbb pontot.
•	A záportározókban visszatartott csapadékvíz tömeg mentesítheti a belvízveszély kialakulásától az azzal érintett öblözeteket
•	A szennyvíztisztítóból származó használt víz elvezetésére létesült távvezetékekbe a záportározókból kiemelt csapadékvíz is betáplálható.
•	A használtvíz elhelyezésére kialakított közbenső megcsapoló helyek és végső szikkasztó medrek ezen víztömeg hasznosítására valamint visszatartására is igénybe vehetők.
•	Ezzel a korábban a használt víznél leírt leírt előnyök mindegyikét tudná a város élvezni, beleértve a felszíni vizek (Pl.: Sóstó, Fejetéki-mocsár) ellenőrzött és biztonságos vízpótlásából származókat is.
   Összefoglalva, kijelenthető, hogy egy a város és környezetének teljes hatásterületét felölelő vízgazdálkodási-hasznosítási terv és az arra épülő intézkedési tervek kellő alapot nyújtanának a kritikus kérdések kezelésére, permanens pályázati forrásszerző harcokra. A fentiekben felsorolt legfontosabb elemekhez és egy átgondolt vízgazdálkodási-hasznosítási tervhez illeszkedő engedélyes tervek sora már hozzásegíthetné az Önkormányzatot az eredményesebb munkálkodáshoz.
   Végezetül a Sóstóval foglalkozó értékes tanulmány felvetése kapcsán érzékelhetjük a városban és környezetében elkövetett vízgazdálkodási hibákat, amik elhanyagolva már bűnökké lényegülnek. Gyakran ezek országos problémákra világítanak rá, de azok kezelését már a helyi szervezetektől várják el. Be kell látni, hogy összefogás és átfogó, de a részleteket is feltáró gondolkodás hiányában nem remélhető előre lépés, de még bukdácsolás sem. A Sóstó sorsa nem nálunk, hanem a forrás osztogató államnál dől el, még akkor is, ha a mikrokörnyezetre egyébként érzéketlen EU talán hajlandó is lenne erre áldozni. 

Kiskunhalas, 2012. október 17.

							  /: Farkas István :/
							ügyvezető igazgató	

Tájékoztatásul kapja:	Kiskunhalas Város környezetvédelmi szakreferense